-Du äter ingenting, Edwina. -Jag är inte hungrig.
-Så där! -Jag är inte helt orkeslös.
-Gör som jag säger. -Fröken Vet-bäst...
Han har testamenterat all egendom till er.
Till mig? Jag trodde Kit skulle ärva...
Kit fick pengar och Edwina fick ett underhåll. Ni är deras förmyndare.
-Han lät er ärva all egendom. -Han litade på ert omdöme.
Ja. Jag ska göra mitt bästa.
-Vet du vad klockan är? -Ja.
Du sliter lika mycket nu som du gjorde hos familjen Fairley!
Du är aldrig ledig.
Jag tycker faktiskt om mitt arbete.
-Hur mår du? -Bättre. Jag har arbetat lite.
-Du fick inte... -De ringde från tidningen.
De vill veta mer om nån vi känner - eller snarare kände. Edwin Fairley.
-Vad ville de veta? -Det vanliga. Han har fått medalj.
Du arbetade hos familjen. Minns du nåt intressant om honom?
Nej.
Det var en svår förlossning. Hon är mycket svag.
-Det blev en pojke. -Ja, det är så roligt.
Blackie...kommer att bli...så glad!
När du blir utskriven får du bo med mig och barnen.
Jag vill...att han ska heta...
Bryan!
Minns du hur du skötte mig när jag hade fått Edwina? Nu är det min tur.
Kom närmare...
Jag vill... att han ska få växa upp...
...till en god katolik.
Blackie...
Han bryr sig inte alls om såna saker.
-Du tar väl hand om Bryan åt mig? -Det ska du göra själv.
Jag älskar dig, kära Emma.
-Jag älskar dig också... -Gråt inte, snälla du.
Det finns ingen anledning att gråta.
Hör på mig, Laura. Du måste kämpa. Snälla du, kämpa!
-Vad vill ni? -Hon har bett om sista smörjelsen.
Mrs O'Neill vill tala med er.
Säg till Blackie... att jag älskar honom.
Laura...vad ska jag ta mig till utan dig?
Du kommer att klara dig bra.
Gud ger oss aldrig så tunga bördor att vi inte orkar bära dem.
Mina julklappar till Kit och Edwina...
...ligger inslagna i mitt sovrum.
Det finns en sak åt dig där.
Jag la den...
-Vår barmhärtige Herre... -Barmhärtige? Hon var så god!
-Hon borde ha fått leva! -Barnet lever.
Men Laura är död!
Det är inget fel på dig. Du mår bara bra. Bara bra!
Det var kanske inte ditt fel. Så ja...
Så ja... Nu är det bra...
Det får inte komma fram att mrs Lowther sitter i Emerems styrelse.
Det får inte framgå att mrs Lowther i själva verket äger alla aktier.
Vi fungerar alltså som förvaltningsbolag.
Mrs Lowther fick ett bra pris för sin makes egendomar.
Alla måste tro att företaget är ert.
-Varför allt hemlighetsmakeri? -Mrs Lowther vill det.
Tack, det låter utmärkt. Förresten...
Thompsons spinneri går visst dåligt.
Gerald Fairley har inte klarat leveranserna.
Informera mig om läget.
Jag är i London nästa vecka - på hotell Ritz.
Frank, förlåt att jag är sen.
-Du ser fantastisk ut. -Tack.
-Varför har du aldrig gift om dig? -Det är krig, det finns inga män här.
USA har gått med i kriget, så nu tar det snart slut.
Jag menar allvar, du borde gifta om dig.
Vad sägs om Blackie? Han har alltid avgudat dig.
Du har tagit hand om hans son - ni skulle bli ett perfekt par.
Blackie är som en bror för mig. Jag tror inte jag vill gifta om mig.
-Jag vill ha mina affärer i fred. -Hur mycket pengar vill du ha?
Hur mycket finns det?
Det handlar inte om pengar. Sluta tjata, annars åker jag hem igen.
-Förlåt. -Jag är inte arg på dig.
Det är två män som sitter och stirrar på oss. Titta inte!
Du är den vackraste kvinnan i rummet.
Varför tittar du på dem hela tiden?
Om du slutade titta på den vackra damen, kanske vi kunde prata.
-Förlåt, pappa. -När åker du till Frankrike?
När mitt ben slutar krångla.
Jag ska träffa Adam Fairley. Han mår inte bra.
Olivias död tog honom hårt.
Mr McGill, sir.
-Adam...! -Bruce...
Så snällt att du kom. Följde Paul med dig?
Han är på nån fest där gamla stötar inte är önskvärda.
Jag ville...prata...problem.
Det här förbaskade slaganfallet... Jag känner mig hjälplös.
-Förstår du vad jag säger? -Ja.
Bruce, jag trodde att du var i Australien.
-Jag trodde du var i Yorkshire. -Man måste roa sig ibland.
-Jag går ut nu. -Gerald...
-Jag har varnat dig. -Pappa tror att jag tänker spela.
Vi måste gå.
Dolly är vår främsta skådespelerska och en fantastisk värdinna.
Så gudomligt att du kom! - Han är ett geni!
Emma, äntligen har han fått dig hit till London. Vi måste prata!
Gode Gud! Lulu Rowender har lagt beslag på fältmarskalken!
Presentera er själva!
-Paul McGill. -Min syster - mrs Lowther.
Jag är glad att jag kom hit.
Är alla australiensare lika oförskämda eller är ni ett undantag?
Jag måste tyvärr åka hem. Det är sviterna efter middagen.
Ett glas champagne kurerar det.
Jag kanske kan bevisa att folk i kolonierna är civiliserade.
Er bryskhet imponerar säkert på vissa kvinnor.
-På de flesta. -Jag är inte som de flesta!
Nej, det är ni inte. Ni är vackrare än de flesta kvinnor.
Ni är också mer egensinnig.
Två glas, tack.
Jag borde väl be om ursäkt för att jag stirrade, men det var ert fel.
-Jag måste gå! -Er skönhet förtrollade mig.
Jag förlorade helt enkelt omdömet.
Berätta om den lyckligaste mannen i London - mr Lowther.
Var är han nånstans?
Min man stupade vid Somme för två år sen.
Herregud...
Jag beklagar.
Jag är en sån idiot. Jag beklagar verkligen.
Ät lunch med mig i morgon.
Mår du bättre? - Hur mår min sårade hjälte? Ses vi vid er fars lunch?
Nej, jag ska äta lunch med ödet.
Ödet? Det vet jag inte vem det är. Man kan inte känna alla i London.
Jag måste gå vidare.
Hälsa mrs Lowther att major McGill är här.
Mrs Lowther lämnade alldeles nyss hotellet. Hon lämnade ett brev.
Vänta här!
Var står tåget till Yorkshire? Jag ska vinka av en vän.
Fegis!
Du flyr din väg. Vem är du rädd för?
Är det mig...eller dig själv?
Jag måste snart åka tillbaka till Frankrike.
Stannar du i London tills jag åker?
-Paul? Hur...? -Genom dörren.
Det är till dig.
Ta på dig dem.
Jag kan inte ta emot dem - de är för dyrbara.
Snälla du, ta på dig dem.
Min far gav dem till min mor. Han var fåordig på sätt och vis.
Det var hans sätt att säga "jag älskar dig".
De speglar ljuset...i dina ögon.
-Hur ordnade du det där? -Det var inte lätt.
Du är arg. I så fall klandrar jag dig inte.
Det är inte särskilt raffinerat.
Var inte orolig. Jag vill inte förföra dig.
Det vore inte värdigt dig.
Jag går tillbaka till mitt rum nu och låser dörren. När du har klätt dig-
-så ber jag att få bjuda dig på middag. Det är allt jag vill.
Varför ändrade du dig?
Det är visst inte likt mig.
Jag är förvånad över mig själv.
Jag älskar dig för mycket för att vilja göra nåt-
-som inte inbegriper dina känslor.
-Jag förstår inte... -Du måste älska mig tillbaka.
Annars är det ingen mening med det.
Var snäll och klä på dig.
Paul?
-Jag tycker ändå det är underligt. -Jag har mina skäl.
Jag har två saker att säga dig.
Den första är att jag aldrig älskat nån som jag älskar dig.
-Du är mitt liv. -Vad skulle du mer berätta?
Jag är gift.
Varför sa du inget tidigare? Det är förstås en dum fråga.
Jag sa inget för att jag var rädd att mista dig.
Om jag berättat det tidigare, hade du försvunnit.
-Därför tog jag dig hit. -Hur kunde du vara så falsk?
Jag ville inte förlora dig.
Jag tänkte att du skulle förstå mig när du väl älskade mig.
Då skulle inte omständigheterna skilja oss åt.
-Jag älskar dig. -Och din fru?
Vi har inte levt ihop på sju år.
-Men varför... -Jag ska ordna upp allt efter kriget.
Jag vill leva med dig resten av mitt liv - om du vill ha mig.
Du kan ro tillbaka till stranden. Jag ska inte springa bort.
Fabriken kan börja med de nya modellerna. Jag har godkänt tyget.
Adjö, Gladys. Tack.
-Är vi själviska nu? -Ja, mycket!
Jag måste ringa till barnen.
Hallå, det är rum 120. Jag vill ringa ett nummer i Yorkshire.
Jag måste till banken. Jag måste ordna upp en del saker.
Skynda dig tillbaka.
Jag kan bara vara ifrån dig i högst en timme. Jag kommer klockan fyra.
Hej, Kit! Hur mår du, älskling? Varför då, vart ska du?
Naturligtvis. När kommer du hem?
Jag ringer igen i morgon. Hälsa Edwina från mig. Hej då.
-Jag trodde nåt hade hänt. -Min tid är inte inne än.
Din rock är våt.
Jag går och tar av den.
Det känns som om jag har hindrat dig från att träffa dina vänner.
Vad är det?
Du gick till krigsministeriet och sen sa du adjö till din far.
Du måste resa, eller hur? Du måste resa väldigt snart.
Ja.
-När då? -I morgon.
-Paul, jag klarar det inte. -Jo, det gör du. Du är tapper.
Jag vill inte att vi pratar om min avfärd. Tänk på vår natt tillsammans.
Den är allt vi har tills kriget tar slut.
Läget kunde vara bättre, men vi ska inte klaga, sägs det.
Jag tänker på dig hela tiden.
För länge sen läste jag en sak som fastnade i mitt minne.
Det stämmer väl in på oss.
"Vår skilsmässa är snart över. Man skiljer inte älskande åt."
"Våra tankar ska alltid förena oss. Tankar är kraftfulla magneter."
"Jag har ofta talat med dig om förnuft, nu talar jag om tro."
Min älskade Emma, fortsätt tro.
Jag ska älska dig så länge jag lever.
Paul.
Em, vårt fartyg blev träffat och jag blev sårad i foten och benet.
Hälsa på mig på sjukhuset. Winston.
Kallbranden har gått ända till knät. Vi måste amputera högt upp.
-Vad innebär det? -Han kanske inte kan ha protes.
Om jag så ska göra den själv, ska min bror ha protes - inte rullstol!
-Hej, Winston. -Hej, Em.
Har de sagt att jag måste opereras?
-Jag tänk er inte tillåta det! -Du dör om de inte amputerar benet.
Jag kan lika gärna vara död om jag ska bli enbent.
-Då är mitt liv slut. -Inte alls!
Jag vet att det verkar skrämmande nu, men...
Win, om du väntar länge till...
Snälla du! Jag är här hos dig.
-Jag ska sköta om dig, Win. -Se till att få det överstökat.
Fröken Vet-bäst...!
Emma? Väntar du här tills de har gjort det?
Det är klart!
Bra, du är hemskt duktig. Du håller balansen väldigt fint.
Kom igen, Win! Du lärde dig gå som barn, du kan göra det igen.
Kriget är slut!
Winston!
Jag gick upp själv.
Du kan ge mig en kram, jag ramlar inte.
Hallå? Hallå...!
Jag hör inte, vem är det som talar?
-Paul! Var är du? -Jag är i England!
Du är oskadd! Paul...
Emma, är du där? Vi måste åka till Australien!
-Du kommer väl till Yorkshire? -Jag kan inte!
Båten går redan i kväll. Jag är fortfarande inkallad.
Jag kommer så fort jag har muckat.
"Hej, älskling!"
Linjen är så dålig!
Jag kommer sen! Vi har hela livet fram för oss. Jag älskar dig!
Jag älskar dig! Skriv ett brev!
Vad sa du? Emma!
Paul?
Fullt med folk som vanligt.
Vill du arbeta åt mig? Jag behöver en pålitlig man.
-Finns det ett riktigt jobb åt mig? -Jag äger inte bara varuhuset.
Jag äger företag och fastigheter, Thompsons och Laytons spinnerier.
Jag äger bolaget Emerem också.
-Det har du aldrig berättat. -Ingen vet att jag är ägaren.
Män tycker inte om att göra affärer på hög nivå med kvinnor.
Jag har ännu ett - personligt - skäl för det.
-Har ni några nyheter åt mig? -Ja.
Sen ni - via Emerem - övertog Proctors, så har som ni vet-
-omsättningen ökat kraftigt.
Givetvis! Firman var i uselt skick.
Saken är den att Gerald Fairley har bett Alan Proctor om ett lån.
Fairley vet förstås inte att det är ni som är Proctors.
-Hur mycket vill han låna? -200 000 pund.
Det måste gå dåligt för honom vid spelbordet.
Jag tycker att Fairleys vän Alan Proctor ska låna honom pengarna...
...på vissa villkor.
Reversen ska inte gå att bestrida och ska betalas inom sex månader.
-Och som säkerhet? -Rätten till Fairleys spinnerier.
-Det är hårda villkor. -Men frivilliga.
Han kan inte gå till banken och han har redan lånat av sin fars vänner.
Vart kan han vända sig?
-Mamma, du är hemma! -Jag trodde ni var ute och red.
Vi kom hem tidigt, Edwina sa att det blåste.
-Jag har ritat en teckning åt dig. -Den mesta färgen sitter i ansiktet.
Titta! Det är du och jag.
Den är så fin!
-Äntligen är du hemma! -Jag måste arbeta.
-Du arbetar för mycket. -Jag ska inte arbeta över jul.
Jag kom för att be dig om min födelseattest. Kan jag få se den?
Menar du att Proctors kan ta över spinnerierna?
-Du har grävt din egen grav. -Det är rena stölden!
Lagen är sån! Betalar du inte skuldsedeln tar de spinnerierna.
Jag behövde pengarna och det var ingen mening att kontakta en jurist.
Jag trodde man kunde resonera med Alan, men han stal spinnerierna.
Alan stal inte spinnerierna, du gav dem till honom.
Du kan väl låna mig pengarna?
Är du galen? Jag har inte 200 000 pund plus ränta!
Du ska ju vara den kloke i familjen. Tala om vad jag ska göra.
Du äger fortfarande spinneriet i Fairley och tegelbruket.
Sluta spela, skär ned på dina privata utgifter och få igång spinneriet.
Det är inte så lätt nu för tiden. Konkurrensen är hård.
Din förbannade Emma Harte, t.e x. Hon bidrar till att ruinera mig.
Hon stal några av mina bästa karlar till sitt spinneri.
Din lilla hora har besvärat mig ett bra tag.
-Du ska nog inte säga mer. -Jag kan berätta om ditt arbetarligg.
Emma har blivit framgångsrik - utan hjälp från oss!
Hon är en bitsk slyna. Jag försökte få en smakbit en gång i Armley...
Jag känner mig smutsig av att röra vid dig. Du är ett kräk.
-Tack för att du offrade din söndag. -Jag tycker ju om att arbeta.
Det är så roligt att ha dig och Blackie här igen.
-Jag vill berätta en sak. -Har det hänt nåt?
Jag funderar på att ta ut skilsmässa.
Vårt äktenskap har knakat i fogarna och när jag kom hem blev allt värre.
Jag hoppades att vi två kunde gifta oss sen.
Det är omöjligt. Jag sa inte nej när du var ungkarl för nio år sen-
-för att ställa till en katastrof när du är gift och har två barn.
Man kan inte bygga sin lycka på andras olycka.
-Men vi, då? -Det finns inget vi.
Du älskar en annan man.
Ska du gifta dig med honom?
Nej, han har åkt till sitt hemland. Jag har inte hört av honom på...
...på väldigt länge. Jag tror inte han kommer tillbaka.
Han kommer inte tillbaka, Emma.
-Det är lika bra du inser sanningen. -Det har jag gjort.
Jag brukar inte lägga mig i ditt liv, men det är en del saker du bör veta.
-Att han är gift, menar du? -Jag insåg inte att du visste det.
-Det var förstås Dolly som sa det? -Bara för att jag frågade.
Jag var orolig för dig.
En av skådespelarna var nyligen i Australien.
Han skulle ha träffat Paul McGill vid nån mottagning-
-men Paul var på semester med sin hustru.
Jag står inte ut att se dig plågas så.
Du behöver ta ett glas och för en gångs skull gör du som jag säger.
-Skål för framtiden. -Skål för framtiden, Frank.
-Snälla, Blackie! -Du får inte titta än!
Nu får du titta!
Nå, vad tycker du?
Blackie, det är drömhuset som du ville ha.
Din herrgård i georgiansk stil! - Bryan!
-Den rackaren ska ligga i sängen. -Jag måste få träffa honom.
Nu är det dags att sova, Bryan. Så där, ja!
Titta på hans svarta hår. En riktig O'Neill!
Han borde vara lik Laura. Min syster i Irland har stora planer för honom.
Vad är det med henne? Vad ser hon hos honom?
Hon säger att hon funderar på att bygga ett varuhus i London.
Hur ska hon ha råd med det?
Jag ska se hur Nancy mår.
Vilken underbar fest!
Jag trodde inte du tålde Ainsley.
Han är inte dum och han är underhållande.
-Det låter som om ni umgås en del. -Vi ses å yrkets vägnar.
-Var i London ska varuhuset stå? -Jag har hittat mark i Knightsbridge.
Jag får den billigt och jag vill att du tittar på den.
Genomför du affären, ska jag bygga världens finaste varuhus åt dig.
-Här står att du ska gifta dig! -Tack, Gladys.
Den där Ainsley stred inte ens för sitt land!
-Jag arbetar! Det här angår inte dig! -Jag vill inte att du gör nåt dumt.
Jag vet, men jag måste fatta mina egna beslut.
-Varför just han? -Han är charmerande och barnkär.
Han är vinkännare och bra att ha på middagsbjudningar.
-Det är en butler också. -En kvinna som jag behöver en man.
-Jag känner mig ensam. -Det är bara ett fel med honom.
-Du säger inte att du älskar honom. -Jag tycker om honom.
-Räcker det? -Det måste det göra.
-Mrs Lowther, tack. -Hon är bortrest - på smekmånad.
God morgon, jag heter O'Neill. Jag söker mr Gerald Fairley.
Stig på.
Hur känns det att vara här igen efter så lång tid?
Det känns som en hemsk dröm.
Snart vaknar jag och har försovit mig och måste elda i spisarna.
Så här dammigt var det inte på min tid.
Vet du hur många gånger jag har dammat, piskat mattor-
-och polerat möbler? Jag har räknat ut det.
-Det kommer inte ens du ihåg. -Jag kommer ihåg allting, Blackie.
God morgon, mr O'Neill.
Ert ansikte verkar bekant.
Hur vågar ni ta med henne hit?! - Gå bort från skrivbordet!
-Det här är mitt skrivbord. -Vad menar du?
Du sålde Fairley Hall till Deerfield Estates, eller hur?
Jag är Deerfield Estates.
Skrivbordet står med på listan över inventarier-
-och eftersom du redan har löst in checken, så är skrivbordet mitt.
Huset är givetvis också mitt.
-Jag låter köpet gå tillbaka! -Visst!
Ge mig bara tillbaka köpesumman. Huset ska vara tomt före helgen.
Flytta dina personliga saker från Fairley spinneriet senast i dag.
Du sålde visst spinneriet till General Retail för två veckor sen?
General Retail tillhör Proctor's som ägs av bolaget Emerem.
Jag är rädd för att jag äger även Emerem.
-Det är ren stöld! -Det är affärer!
Din hämndlystna satmara! Du vill ha allt vi äger!
Hur kan du kallblodigt vilja ruinera nån?
Du ruinerade dig på egen hand. Jag hjälpte bara till lite.
Flytta genast dina saker från spinneriet.
-Och om jag vägrar att göra det? -Då slänger jag ut dem på gården!
Jag kan lätt få fason på huset.
Riv huset. Riv det, sa jag!
Riv det sten för sten tills det inte finns nåt kvar.
-Jag trodde du ville bo här. -Det ska utplånas från jordens yta.
Som om det aldrig funnits...
Riv ner rosenträdgården. Förstör alltihop.
Jag vill inte att ett enda löv eller rosenknopp ska finnas kvar.
När huset är rivet ska jag låta anlägga en park åt byborna.
Det ska bli en vacker park till åminnelse av min mor.
-En penny för dina tankar. -Jag tar mer betalt än så nu.
-Vad vill du dricka? -Gin fizz. - Det var en hektisk dag.
Alla dina dagar är hektiska.
Jag kan ha det skönt i kväll. Arthur är ute.
-Gör dig av med honom. -Han stör mig inte.
Vad tjänar det till? Han dricker mer och mer och...
-Och han har andra kvinnor. -Varför skiljer du dig inte?
-För barnens skull. -Edwina och Kit är på internat!
Elizabeth och Robin är tre år. De behöver en far.
Det är inte likt dig att inte ta itu med saker och ting. Du är så ensam.
Jag har inte tid att vara ensam. Nog nu!
Tyckte du och Charlotte om huset i Hampstead?
-Det är rätt dyrt. -Jag skjuter till pengar.
-Det kan du inte göra. -Jo, för din skull.
Blackie sa en gång att pengar är till för att göras av med. Han sa...
Det är Paul! Paul McGill... Herregud, han kommer hit!
Hej, Emma.
Frank...
Du har inte förändrats, förutom det korta håret. Det klär dig.
Jag måste gå nu. Jag måste tillbaka till tidningen.
Jag måste också gå.
Var inte arg på Frank. Jag bad honom ordna det här mötet.
Du hade vägrat att träffa mig.
-Klandrar du mig? -Nej.
Kan du vara snäll och höra på?
Är din fru här med dig? Sist jag hörde nåt om dig var ni på semester.
För fyra år sen? Constance tänkte ta livet av sig. Hon behövde hjälp.
-Hon är alkoholist. -Säg inget mer.
Varför skrev du inte? Jag hade väntat hur länge som helst.
-Jag skickade brev och telegram. -Försvann alla på posten?
Här är mina brev till dig och dina brev till mig.
-Jag förstår inte... -Det är inte så underligt.
Det är en ganska bisarr historia-
-och jag förstår om du inte tror mig, men den är sann.
Min sekreterare stal breven.
Hon var plikttrogen och dessutom kär i mig.
Du visste att jag väntade på dig. Varför kom du inte tillbaka?
Min far var sjuk när jag kom hem. Han dog tre veckor senare.
Jag beklagar.
Jag arbetade 16 timmar om dygnet för att få allt att fungera.
Min fars sekreterare var gudasänd - hon visste allt.
Jag litade fullständigt på henne.
Så fort jag kunde åkte jag till London för att höra vad som hänt.
Då var du bortrest på smekmånad.
Jag kom för att Frank sa att ditt äktenskap inte är lyckligt.
Jag tänkte att jag...
-Ska du skilja dig? -Nej. Ska du?
Jag har försökt, men Constance är katolik och vägrar diskutera det.
Men jag har inte givit upp hoppet.
-Ät middag med mig. -Det kan jag tyvärr inte göra.
Förra gången frågade jag vem du var rädd för - mig eller dig själv.
Jag fruktar inte nån.
-Du är hemma. -Edwina! Har det hänt nåt i skolan?
Jag kom hem för att prata med dig - om det här!
Vad de än lär er på skolan, så inte är det etikett.
Du behöver inte öppna det - det är min födelseattest.
-Hur hittade du den? -Jag skickade efter den.
Nu förstår jag varför du dolde det.
Se inte så chockerad ut, det är jag som ska vara chockerad!
Det är jag som är en oäkting!
-Om jag får... -Var tyst!
Du lät mig sörja Joe under alla år och han var inte ens min far!
Blackie O'Neill! Hur kunde du?
Joe var din far i ordets rätta mening.
Alla män kan ge liv åt ett barn. Vad han sen gör när barnet är fött-
-är det som gör en man till far.
Rör mig inte!
Jag vet att du är sårad och upprörd, men jag vill försöka förklara.
Jag är inte intresserad av dina förklaringar.
Jag bor hos tant Frieda på lovet.
Nästa termin vill jag gå på internatskola i Schweiz.
Du betalar väl avgiften?
Jag har aldrig nekat dig nånting. Edwina, vi måste prata!
Jag har sagt allt jag ville säga. Jag vill inte se dig mer.
Jag tror han gör det med avsikt för att hämnas på Emma.
Hon klagar aldrig.
Det måste vara ett helsicke att leva med en sån usling.
-Jag visste inte att du var här. -De är vänner till min far.
-Frank... Vem kan det här vara? -Paul McGill - Arthur Ainsley.
-Är du en vän till Emma? -Och hela familjen.
"Hela familjen"... Inte riktigt hela familjen.
Du är inte vän till mig. Åtminstone inte än.
-Jag lovade att titta in på kontoret. -Jag följer dig ut.
Ursäktar ni?
Vi måste prata i lugn och ro. Vi åker hem till mig.
Jag står inte ut med att se hur olycklig du är.
Det har inte gått en dag utan att jag har tänkt på dig.
Jag har längtat efter dig... behövt dig...
...velat ha dig, min älskade.
Jag har alltid älskat dig.
Jag tänker aldrig lämna dig mer.
Vi ska vara tillsammans...
-För evigt... -Jag vet.
Vi ska ta igen alla förlorade år.
Emma, vilken överraskning!
Du är inte i New York...
...och inte i Paris...
Jag vill prata med dig. Det är viktigt.
Om det är viktigt, måste det gälla affärer.
Jag är med barn.
Det var verkligen magstarkt... Historiens andra jungfrufödsel.
-Vem är fadern - Den helige ande? -Jag ville bara berätta det.
-Jag tar ut skilsmässa. -När jag säger till.
Vad skulle din far säga om han visste hur du lever?
-Att mitt privatliv är min ensak. -Kanske det...
Han skulle acceptera kvinnorna och spriten, men inte de unga männen.
Det är lögn! Jag struntar i hans åsikter.
Tänk om han gör dig arvlös? Jag har låtit skugga dig i flera år.
-Min far tror dig inte. -Jag har bevis - på allt.
-Jag måste blunda för din otrohet... -Det har jag alltid tvingats göra.
Tvillingarna följer med mig. Behåll huset. Jag ringer när barnet är fött.
Jag har sett henne! Hon är en riktig skönhet!
-Jag vill att hon ska heta Daisy. -Det är bra!
Jag önskar mitt namn stod på attesten.
Senare berättar vi att du är fadern. Hon får inte vara oäkta.
-Det är väl inte så viktigt? -Du vet inget om mitt liv.
-Du kan aldrig förstå... -Gör ett försök!
När jag var 15 år var jag på samma middag som din far på Fairley Hall.
-Det har han aldrig berättat. -Han visste inget. Jag var osynlig.
Han var hedersgäst och jag var en tjänsteflicka.
-Där är hon! -Besökare får gå ut vid amningen.
-Han vill bara ta ett kort. -En liten stund, då.
Då så, mina blommor. Säg "wallaby"!
-Daisy, dags att blåsa ut ljusen! -Önska dig nåt!
-Så här var inte våra födelsedagar. -Var inte otacksam, Lizzie.
Mamma är alltid hemma på julen.
Skär upp tårtan.
Glöm inte bort nästa måndag!
-Kör försiktigt! -Du är så fin!
God natt, mamma. - God natt, Paul.
Jag älskar verkligen barnen...
...men det är skönt när det bara är du och jag.
Oroa dig inte, älskling. Vi kommer att få många år bara för oss själva.
Orsaken intresserar mig inte. Kan de inte leverera, byter vi leverantör.
Följ upp det och återkom på måndag.
-Vad är det, älskling? -Harry Marriott ringde från Texas.
De har fått problem med borrningen.
-Jag åker med båten på torsdag. -Jag hinner knappt ordna allting.
Jag vill att du stannar här. Jag måste ändå åka till Sydney.
Jag ska träffa Constance och försöka få ut skilsmässa.
Åk inte! Du kan bli kvar i Australien om kriget bryter ut.
-Snälla du, åk inte. -Jag blir inte borta länge.
Jag är tillbaka innan nåt kan hända.
Jag är din lagvigda hustru.
Jag har varit bunden till dig i 30 år. Räcker inte det?
-Jag har varit bunden i 30 år! -Jag är katolik!
Kyrkan tillåter det inte. Du får aldrig skilsmässa.
Kyrkan tillåter det inte.
Aldrig, aldrig, aldrig...!
Bunden till dig i 30 år!
Jag är din lagvigda hustru!
-Jag hade tur som överlevde. -Tack vare läkarvetenskapen.
-Ja... Har du papperen med dig? -Ja.
Då sätter vi igång.
Du måste skriva under alla tre kopiorna. Jag daterar dem.
Till nästa steg behöver vi vittnen.
Paul, du bör berätta hela sanningen för Emma. Be henne komma hit.
Nej. Ryktet om krig blir allt allvarligare-
-och hon ska inte ut och resa vid en sån tidpunkt. Det vore orätt!
Du missbedömer Emma. Hon skulle vilja ha sanningen.
Vad det beträffar så är det en sak jag inte har berättat.
Läkarna vet inte hur länge de kan hålla mina njurar igång.
Njursvikt är tydligen det som oftast dödar förlamade personer.
Prognosen är inte god.
Vad... Vad menar du?
Nio månader...högst.
-Stannar du och äter middag? -Jag hade tänkt bjuda in mig själv.
Jag har ett gott bordeaux vin som far köpte. Det är inget att spara på.
Paul...!
-Vill du ha... -En konjak, tack.
Har du hört nåt nytt?
Vi är ganska säkra på att tyskarna tänker invadera Polen.
Då blir alla karlar inkallade.
Pojkarna! Robin och Kit kommer att bli inkallade.
-Sätt på nyheterna, Winston. -De kommer inte att säga nåt nytt.
Emma, det är en sak jag måste berätta för dig. - Winston!
Mr McGill - Australiens främste industriledare - hittades skjuten.
Den 59-årige McGill råkade ut för en trafikolycka för en tid sen-
-varvid hans ryggrad skadades och han blev förlamad.
Mr McGill hade bott i London de senaste 16 åren.
Var snäll och stäng av, Winston.
Jag fick veta det strax innan jag lämnade tidningen.
Jag ville berätta det innan nån annan hann före.
Varför berättade han det inte? Jag borde ha varit hos honom.
Varför sa han inget?
Han ville inte att du skulle behöva se honom så.
Behöva se honom? Jag älskade honom.
Drick det här.
Han var hela mitt liv.
Jag älskade honom.
Nu finns det ingenting kvar - bara en massa tomma år.
Tills jag också får dö...!
Min älskade Emma, du är hela mitt liv-
-men det verkar inte som om vi har nån framtid längre.
Därför har jag beslutat att det här är den bästa utvägen.
Jag är åtminstone herre över mitt eget öde.
Att vänta på döden skulle bli en trist historia för oss båda två.
Jag vill bespara dig det.
Vi har haft det så bra. Vi har haft många lyckliga år tillsammans.
Vi har upplevt så mycket.
Våra lyckliga minnen lever i mig, så som jag vet att de lever i dig.
Tack för att du har skänkt mig de lyckligaste åren i mitt liv.
Ta hand om vår Daisy.
Jag ser ditt ansikte framför mig.
Inte bara fotot på skrivbordet, bilden av dig bär jag i hjärtat.
Försök att förlåta mig, min älskling.
Förlåta mig, förlåta mig...
Mormor, det är dags att vakna.
Jag satt bara och drömde.
Sätt dig ner, Paula. Jag vill prata med dig.
-Jag vill prata om Jim Fairley. -Det finns inget att säga.
Det kanske det finns. Hur träffades ni?
-Hur så? Det är slut nu. -Jag vill veta det.
Vi träffades på planet från Paris.
Jim avskyr att flyga. Hans föräldrar dog i en flygolycka.
Jag muntrade upp honom. Han bjöd på middag.
Han sa att han hette Fairley och arbetade på din tidning.
-Ni träffades alltså av en slump. -Jim sa att det var ödet.
För många, många år sen sa din morfar att jag var hans öde.
Det var löjligt och elakt av en vuxen kvinna-
-att låta sin bitterhet stå i vägen för din lycka.
-Mormor, jag vill inte... -Jag vill alltid bestämma allt själv.
Jag trodde jag kunde styra allt. Jag måste ge en Fairley en chans-
-och det är kanske på tiden att jag slutar spela Gud!
Bjud unge Fairley på middag i kväll, men säg inget till nån!
Familjen kommer att få slag när de ser honom.
De kommer att ha annat att tänka på.
-Är du säker på det här? -Mycket säker.
-Blackie! -Emma, älskling!
Får jag se på dig... Du har lagt på hullet!
-Ska du säga så efter ett helt år? -Du har inte ett vitt hårstrå.
Det guldblonda kommer ur en flaska!
-Vad har hänt? -Hästen kastade av mig.
-Är du helt säker? -Ja, banken sa...
Mamma, vad pågår här?
Morbror Kit och morbror Robin beter sig som om jag var pestsmittad.
Fråga inte mig. Ingen berättar nånting för mig.
-Bra. -Hon har tappat stinget.
Det är många som vill hjälpa oss att ta över.
Det kan bli svårt att bevisa att hon är senil.
Hon kommer att av gå för att undvika en skandal i familjen.
-Kom in, Blackie. -Stör jag?
Tack och lov för det. Jag behöver en paus.
Du är en riktig matriark. Du har samlat din barnaskara omkring dig.
Eller så är jag drottningbiet...
Du vet hur det går för henne när hon blir orkeslös.
Vad är det här för prat?
-Har det hänt nåt? -Nej.
Inget som jag inte kan ordna upp.
Ursäkta... Mr Fairley har kommit.
Jim Fairley? Vad gör han här?
-Vad gör han här? -Får nya order, kanske.
Hon måste älska att ge order till en Fairley.
Paula skulle inte ha blivit lycklig om hon hade sårat er.
Du ska få en sak. Jag har skrivit ett tioårskontrakt med en tidning.
Jag utnämner dig till verkställande direktör.
-Mrs Harte...! -Säg Emma.
Emma... Jag har nåt åt dig också.
Jag har inte vågat ge det till dig. Farfar ville att du skulle ha det.
Edwin och Emma...
-När gav han det till dig? -Strax innan han dog.
Jaså, behöll han det under alla år...
Han berättade vad som hade hänt mellan er två.
-Visste du om Adam och din mor? -Jag gissade mig till det.
Hon flydde när hon förstod att hon var gravid.
När Adam hittade henne var hon sjuk efter ett missfall.
Hon gifte sig med din far och talade aldrig mer med Adam.
Så mycket bitterhet...
Det tillhör det förgångna nu. Eskortera mig ner till middagen.
Hör upp! Jag vill att vi skålar för födelsedagsbarnet - för farmor.
Skål för ännu fler år vid god hälsa. Vi älskar dig väldigt mycket.
Du är en underbar dam som vi alla har mycket att tacka för.
Skål för Emma Harte!
Tack, Emily! - Tack, allihop!
Det är mitt födelsedagskalas och jag tänker göra nåt nytt.
Jag vill gärna ge nåt till er på min födelsedag.
"Jag, Emma Harte Lowther Ainsley, från Pennistone Royal i Yorkshire"-
-"är vid mina sinnens fulla bruk. Det här är min sista vilja."
"Alla tidigare testamenten förklaras härmed ogiltiga."
-Är du inte lite morbid nu, mamma? -Jag tycker inte det.
Dokumentet är ganska komplicerat, så jag kan sammanfatta det åt er.
Först barnbarnen: Anthony, Amanda, Francesca.
Ni får två miljoner pund var-
-och alla mina hus utom det här, mina smycken och konstsamlingen-
-med undantag för Van Gogh-tavlan på kontoret.
Den ska du ha, Blackie.
Du har alltid älskat den.
Daisy får det här huset-
-och släkten McGills safirer som hennes far gav mig.
Tack.
Det för oss vidare till Harte Enterprises.
Det bästa sättet att trygga företagets framtid-
-är att överlåta kontrollen till en enda person.
Jag testamenterar 52 procent av företaget till min sonson Alexander.
De återstående aktierna ska delas lika mellan mina barnbarn:
Emily, Sarah och John.
Jag visste att hon hade nåt i kikarn!
Säg nåt! Du skulle ju ta kommandot.
-Får jag säga nåt? -I sinom tid, Robin.
Nu kommer jag till Hartes varuhuskedja.
Jag byggde upp varuhuskedjan från grunden med mina två händer.
Vi gör alla saker vi ångrar, och det jag ångrar-
-är att jag inte var hemma mer med dig när du var barn.
Mitt livsverk var att göra Hartes till världens största varuhuskedja.
För att det ska fortsätta att vara det, skänker jag alla mina aktier-
-till min dotterdotter Paula.
-Jag sa att det var omöjligt! -Jag tolererar det inte!
Men jag förstår inte...?
Tack, mormor.
-Hartes företaget är tryggt hos mig. -Jag vet.
Alla jag har nämnt kan gå in i salongen och öppna champagnen.
Vi andra kommer strax efter.
Det här är fruktansvärt orättvist!
Du har strukit oss ur testamentet och berövat oss vår arvslott.
-Jag är inte särskilt förvånad. -Daisy var alltid din favorit.
Det sorgliga är att du var min favoritson, Robin.
Vi är dina arvingar.
Jag och de andra tänker bestrida testamentet.
-Du var inte tillräknelig! -Håll tyst och sitt ner!
Ja, jag uteslöt er ur testamentet och jag hade skäl till det.
Ni fyra tänkte ta mitt imperium ifrån mig.
Ni skulle dela upp det och sälja av det bit för bit.
Men ni underskattade mig och det var mycket dåraktigt.
Jag är inte hämndlysten. Ni får var sin check-
-på en miljon pund var.
Det är förresten inga gåvor - jag köper er.
Om ni tar emot checkarna, skriver ni på en överenskommelse-
-att inte bestrida testamentet.
Du är advokat, Robin. Du vet att ni aldrig kan bestrida testamentet sen.
Bestäm er - jag har inte hela kvällen på mig.
Var är pennan?
Det var klokt av er. Gå in till de andra, jag kommer snart.
-Jag tänker inte vara med och fira. -Varför inte?
Man får inte en miljon pund varje dag.
Var inte en sån hycklare, drick lite champagne.
Bra gjort, mamma. Du var fantastisk.
Det var ingen dålig föreställning.
Jag önskar jag hade sluppit det. Alltihop är kanske mitt fel.
Jag gjorde dem kanske såna.
Vi skapar själva våra liv.
De får ta ansvar för hur de är.
-Blackie, jag är så trött. -Du har överlevt allihop.
-Frank och Winston. -Adam Fairley och Gerald...
-Till och med Edwin. -Stackars Edwin...
Nu kommer Paula att bli en Fairley. Visst är det underligt?
Lever jag tillräckligt länge-
-så kommer jag att ha Fairleys barnbarnsbarn i knät.
Jag börjar tro att du är en sentimental gammal dam.
En gång sa du att jag var en egensinnig Yorkshiretös.
Ja, det är du kanske.
Flicka lilla, jag har en födelsedagspresent åt dig.
-En gång fick du en blå liten sak. -Min blå rosett!
-Minns du den blå glasbiten? -Ja.
Jag sa då att jag skulle ge dig äkta safirer en dag. Varsågod...
Blackie! Tack ska du ha.
Jag hade tänkt ge dig den för flera år sen-
-men safirerna från McGill kom emellan.
Den är vacker, men kan aldrig bli mig kärare än den jag haft så länge.
Min lilla blå glasrosett...
-Varför gråter du? -Jag gråter inte! Det är cigarren.
Jag hade bett dig sätta på den om du hade synen i behåll!
Farmor!
Grattis!
Skål för de vi älskat och har kvar-
-och de vi älskat och förlorat.
Skål för nästa generation. Måtte de finna svaret på livets gåta.
-Vad är det? -Att härda ut!